Prisitaikymas
Vienoje gimnazijoje teko klausinėti mokinius. Jų atsakymuose skambėjo dažnai girdimos mintys: “Tikiu Dievą, bet nesijaučiu įpareigotas vykdyti Bažnyčios įsakymų – šventadieniais dalyvauti Mišiose, atlikti išpažintį, laikytis įvairių apeigų. Tie įsakymai nėra tikri, jie primesti iš išorės. Jei jų laikyčiausi, būčiau veidmainis”.
Tai yra tų Dievo vaikų šventa tikrovė. Pats Jėzus pasipriešino veidmainystei: “ Ši tauta šlovina mane lūpomis, bet jos širdis toli nuo manęs”. Eiti į šventąsias Mišias, nes ragina tėvas ir mama, Bažnyčia įsako, bet prieš savo valią… Būti kartu su kitais Bažnyčioje, atsakinėjant be vidinio susikaupimo ir dalyvavimo, būti išsiblaškiusiam ir blaškyti kitus…Ypač jaunimas sukyla prieš tokią nuostatą.
Teisinga. Tačiau ar teisingas sprendimas nebeklausyti Bažnyčios įsakymų? Jėzus pasmerkė tuos, kurie laikėsi žmogiškųjų tradicijų, prosenių padavimų, atmesdami Dievo įsakymus.
Mozės ištartas žodis mus įspėja: “…klausyk įstatų ir įsakų, kurių aš jus mokau laikytis…laikykitės Viešpaties, jūsų Dievo, įsakymų, kuriuos jums nustatau”.
Tikrasis tikėjimas apima visą mūsų asmenį ir išlaiko mus Dievo prieglobstyje. “Iš širdies išeina pikti sumanymai, žmogžudystės, svetimavimai, paleistuvystės, vagystės, melagingi liudijimai, šmeižtai. Šitie dalykai suteršia žmogų” (Mt 15, 19-20).
Tikrasis tikėjimas mus sieja su Dievu, visais jo duotais, ne vien mūsų pasirinktais ryšiais. Šie ryšiai yra mūsų protas, Senojo ir Naujojo Testamento Apreiškimas; malonė ir malonės tarnai – Bažnyčia; visa tai yra mums duota Kristuje ir per Kristų.
Siekdami, kad mūsų religingumas būtų grynas ir be dėmės, privalome laikytis visų Dievo įsakymų, taip pat ir tų, kurie atrodo primesti iš išorės.
Galiausiai patinka ar nepatinka – privalome atlikti nuoširdžią sąžinės sąskaitą, ar mūsų dabartinis gyvenimas yra Kristaus norimas, o gal tik mūsų pačių susikurtas. Dažnai jis virsta atsitraukimu, kad nereikėtų imtis asmeninės atsakomybės.
Šaltinis: https://www.baznycioszinios.lt/old/bz9715/715hom2.html